Mr. Cole.
Tror du på skæbnen?
I TIDLIGERE AFSNIT:
For tre år siden sendte jeg en rejsende tilbage i tiden ...
... for at stoppe en epidemi ...
... der havde dræbt syv milliarder mennesker.
For at ændre historien og redde fremtiden.
Nu sker det.
Men opgaven var langt mere kompliceret, end vi troede.
Hvad fanden?
Vi opdagede De 12 Abers Hær.
En århundredelang konspiration.
En kult, der religiøst hengiver sig til sin profets ord.
En kvinde fra fremtiden, der kalder sig for "Vidnet".
Verdens undergang og et uendeligt helvede på jorden er hendes plan.
- Sæt i gang. - Der er for mange!
Og vores forsøg på at stoppe hende har haft en enorm pris.
Nu har de sidste overlevende fra Project Splinter mistet alt.
Jeg er døende.
Vores vilje, vores håb, vores venner.
Vidnet er begyndt at ødelægge tiden.
Den røde skov ... og gåden -
- som vi ville løse sammen, har endelig givet os et svar.
- Men ikke det, vi håbede på. - Hvad er det her?
For den eneste måde at redde verden på ...
Det her er et program til en maskine.
... og redde fortiden, nutiden og fremtiden ...
... er at udslette James Cole.
Det er al den tid, han har rejst i.
Udslettelse af ethvert øjeblik.
Tidens løkker og sammenfiltringer, denne krig ...
Det er alt sammen en sygdom skabt af kuren.
Primærerne sendte os ikke hertil for at stoppe epidemien, men starte den.
Slutningen var begyndelsen.
En slange, der spiser sin hale.
Og nu er begyndelsen her endelig.
ÅR 2037
Jeg er dr. Cassandra Railly fra ...
Vi arbejder på at inddæmme ... Cole.
DDC-stationer, epidemien begynder med Leland Frost.
De virkelige arkitekter bag epidemien holder øje med mig.
Jeg har ikke mere tid. Er iblandt jer. Jeg beder dig, Cole.
LABORATORIUM PROJECT SPLINTER
Pas på. Hun er en følsom skabning.
Jeg gør dig ikke noget.
Det er til selvforsvar.
Du undrer dig over, hvordan der kan være nogen klunser her -
- når Whitley udryddede dem.
- Tanken har strejfet mig. - Det er et stort anlæg.
Det tager noget tid at finde alle gemmestederne.
- Ryger du? - Jeg er stoppet.
Nå ja. For en, du mistede.
Foster har sendt dig. Den skide ...
"Project Splinter." Project Splinter ...
Du skal bruge mange forsøgspersoner. Er du parat til det?
- At sende folk i døden? - Ja.
Det er frygtelig selvisk af dig. Bare for at redde en datter.
Dermed redder jeg også verden.
Men denne verden er.
Og hvorfor skal du ændre på den?
- Fordi jeg har magten til det. - Nå ja.
"Uro plager det hoved, der bærer kronen."
Jeg vil bare have en chance. Intet at gøre ...
Intet at gøre ville være som at dræbe hende selv.
Jeg forstår. Bedre end de fleste.
Men der kommer en dag, hvor et liv for syv milliarder er et for meget.
Husk på dette. Uanset hvad, så red den ene.
Jeg ønsker dig held og lykke.
Jeg er helt overbevist om, at det vil lykkes dig.
ÅR 2043
I begyndelsen, da vi kom til Project Splinter -
- måtte jeg genskabe disse indsprøjtninger.
Ved hjælp af hukommelsen og ved at bruge mit eget dna som skabelon.
16 mennesker blev dræbt i den maskine.
Deres kroppe afstødte serummet. Maskinen flåede dem i stykker.
Min første vellykkede splintring var med James Cole.
Du har fået tidsrejser til at fungere.
Men først nu forstår jeg hvorfor.
Jeg er dæmonen.
Den første tidsrejsende.
- Jeg drev tiden til vanvid. - Nej, Cole.
Det var det, primærernes våben skulle bruges til.
Til at udslette mig, fuldstændig og for evigt.
Jeg er så ked af det, Cole. Jeg vidste det ikke.
Det gør ikke noget.
Hvordan gør vi det så?
- Vi lægger deres kode i maskinen ... - Nej ... Nej.
Det kan ikke passe. Der må være en anden mulighed. Jones?
Det var ikke sådan, det skulle ende.
Hvordan skulle det så ende?
Missionen har ikke ændret sig. Kun vores følelser.
Men hvis du kan udslette ham, kan du udslette Olivia.
Der må være en anden mulighed.
Måske, men det her er, hvad vi har.
Vi har kørt simulation efter simulation ...
Jeg har lige myrdet syv milliarder mennesker!
Jeg vil ikke myrde en til.
Ikke en, der har lige så stor værdi som alle de andre!
Tiden bliver nulstillet. De vil leve igen.
- Men han kan ikke eksistere. - Det er okay.
Nej, det er ikke okay. Det er ikke okay!
Du har givet tiden alt.
Den står i gæld til dig. Den står i gæld til mig.
Tiden står i gæld til os alle!
Vores tid er nu. I går er nu.
I morgen er nu.
Alting vil altid snart blive nu.
Begyndelsen på enden er ovre for dem.
Mens vi står her ved tidens afslutning.
Ved evighedens begyndelse.
Når denne dag er ovre, og solen er gået ned ...
... vil selve tiden være vores.
Og solen vil stå op, når vi sidder i vores røde skov.
Ja! Ja! Ja!
James?
Det her er nødt til at ske.
Vi må færdiggøre din cyklus, så du ender her med svaret.
Hvad fanden er du?
Cole!
- Emerson? - Rolig ...
Hvem er du?
Nemlig ... Fordøj det.
Goddag, svin. Jeg er det fremtidige svin.
Det er en lang kamp. Du er kun halvvejs.
Det vil gøre ondt.
Du vil blive knust indvendigt. På en måde, du ikke troede muligt.
Lad mig fortælle dig noget, jeg nok ikke burde.
Det forstyrrer nok den kausalitet, Jones altid fablede om.
Du må tilgive dig selv ...
... for det, du har gjort, og som du bliver nødt til at gøre.
Der er en begyndelse og en slutning på alt det her.
Og alt, hvad vi nogensinde får, er det mellemliggende.
At bære dette betyder, at på en eller anden måde -
- et eller andet sted, vil du altid finde tilbage til hende.
Det er tid til at tage af sted.
Vi ses snart.
Det var sværere, end jeg havde troet.
Du sagde, at der var håb.
Jeg skulle jo hertil på en eller anden måde.
- Der er en anden mulighed. - Nej, det er der ikke.
Miss Goines, du er på fremmed jord i en tid med epidemi.
Jagtet, trængt op i en krog, alene.
- Jeg er ikke alene. - Vent!
Jeg kan ikke tro, at det fungerede!
Vent! Hvilken Cole er du?
Den sidste, jeg nogensinde bliver.
ÅR 2043
Herregud!
Jeg holde øje med dig i Prag.
- Tak, fordi du gjorde det let. - Tak.
- Hvad er der galt? - Der er et problem.
Med primærkoden kan vi nulstille tidslinjen.
Ja, jeg har ikke ret meget tid.
Så lad mig komme ind i den, og udslet mig om nødvendigt.
Det kan vi ikke.
Det ville tage systemet 3 1/2 år at sammenstille og samle hele koden.
Tiden vil kollapse i løbet af få timer.
12 ... Højst 13.
Så giver vi os selv koden i fortiden.
Det ville gøre maskinen ubrugelig i alle de år.
Vi ville stoppe det, før vi kom i gang.
Vi ville aldrig nå til det her punkt med svaret.
Hvad med Titan? Det er en tidsrejseby.
Den må være 1000 gange kraftigere.
Muligvis. Hvis man kunne stoppe Olivias sidste sekvens.
Og på en eller anden umulig måde få adgang til hendes systemer.
Selv hvis vi kunne, aner vi ikke, hvor og hvornår Titan er.
Jeg er ked af det.
Hvis jeg ikke var begyndt at ændre på historien og tiden ...
... af hensyn til personlige ...
Fortæl mig resten om 12 timer. Indtil da har vi travlt.
- James? - Jeg vi ikke opgive.
- Det vil jeg heller ikke. - "Der er en anden mulighed."
Vi kan stoppe Olivia, dræbe Vidnet og standse stormene.
Men du behøver ikke at gå ind i maskinen. Vi kan bare leve.
Hvis tiden omskrives, kan verden genskabes.
Virusset vil mutere igen. Det ved vi.
- Der er ingen tilbage i 2163. - Det kan vi måske ændre på.
Det her var meningen.
Vi kan gøre det sammen. Vi har stadig tid.
- Hvordan? - Jeg har en plan.
Vi kunne ... Hvorfor ser du sådan ud?
Det er din første plan.
- Jeg har haft andre planer. - Ved verdens ende har du endelig en.
Vil du høre den eller ej? Planen er denne vej.
- Kom nu. - Jeg kommer.
- Der er mange variabler. - Og vi kan ikke gøre rede for alle.
Det er vildt.
Hvis det skal fungere, må vi dele os.
- Du må være alene. - Fint nok. Jeg kender spillet.
Ramse og jeg ramte engang en karantænezone på samme måde.
Men du havde Ramse til at beskytte dig.
Ja, det var vi gode til engang. Da vi var bedst.
Nej.
Ramse!
Jeg gav mit ord.
Stop!
Ramse og jeg. Den historie er skrevet.
- Men måske mangler der en side. - Cassie ...
Vi får brug for alle.
Venner, familie ...
Forstår du, hvad du beder mig om?
Ja.
- Hvad gjorde du? - Ikke det, du tror. Ramse!
Det er okay. Bare slap af.
Stop! Ramse!
Kom nu! Kom nu. Det er okay.
Det er okay.
Er du okay?
Det er mig.
- Det er overstået. - Jeg er ked af det.
Jeg er ked af det.
- Vidnet ... - Olivia.
Hun dræbte din søn. Og min.
Og alt og alle på nogle få timer.
Du sagde, at jeg bad dig om ikke at ødelægge det her.
Ja, og det gør jeg heller ikke.
Når det her er overstået, må du gå tilbage og dø den nat.
Ellers ender vi aldrig her.
Og jeg må gå ind i den maskine -
- og blive slettet fra alt.
Herregud.
Men hvis vi ryger, tager vi den kælling med os.
Så får jeg brug for dig.
- Ja. - Ja?
- Hej. - Hej.
Hold da kæft!
Mr. Cole, er du gået fra forstanden?
Ikke ham. Det var min idé.
- Hvad så? - Hvad så, Cocoa Puffs.
- Vi går i offensiven. - Det her er offensivt.
- Risikoen for kausaliteten! - Det er ligegyldigt uden en løsning.
Hun er hans bedstemor.
- Miss Goines! - Jeg forklarer bare.
Vi har en plan og en tidsfrist.
Det lykkes næppe, men det er vores eneste chance.
Hvad vil du gøre, mr. Cole?
Vi vil tage Titan.
- Der en den. - Hun er en skønhed, ikke?
- Kan den stadig køre? - Det handler ikke om alderen.
Det handler om benzinen i tanken.
Alt andet kan vi ordne.
Vi må af sted. Vi har ikke ret meget tid.
Har du nogle nøgler?
Det ville være en skam at kortslutte en klassiker.
Især når du er så vild med hende.
Hvad har du fundet?
Nogens grund til at fortsætte.
- Er du klar? - Ingen ridser i lakken.
- Jeg har den. - Var der ikke nogen tættere på?
Det er en særlig bil.
Så er vi vel klar.
En ting til.
- Det er smukt. - Ja.
Jeg har ikke nogen evighed at love dig.
Jeg kan kun give dig dette øjeblik.
Men det er dit, hvis du vil have det.
Det her er ikke nok.
Se solen.
Ved du, hvorfor den er så smuk?
Fordi den går ned.
Skat, jeg er hjemme!
Uha ... Lidt uhyggeligt.
Undskyld, at jeg bare braser ind.
Det var tåbeligt af dig at komme.
- Hvorfor er du her? - For at sige adios, amigo.
Du har måske ødelagt primærvåbnet, men hvad det skulle ...
Koden? Den har hele tiden været herinde.
Men inden vi tænder for maskinen og udsletter dig -
- er der noget, du bør vide.
Angående din mærkevare-logoting ... Copyright Vidnet (TM).
Jeg forstår det. Det er aramæisk for nummer 12 -
- spejlet for at repræsentere begyndelsen, slutningen ...
Bla bla bla ... og så videre. Men med nogle få ændringer ...
... ligner det en penismand.
Måske fordi du er et pikhoved?
Katarina, den røde skov er begyndt.
- Du er for sent på den. - Er jeg?
Farvel, fru Kirschner.
2043! Manhattan. Nu!
- Men vi er midt i sidste sekvens ... - De har våbnet!
Hun kommer!
Det fungerede.
- Alt i orden? - Hvad med lidt musik?
- Har din far noget godt? - Han var til country og western.
For pokker da ... Seriøst?
- Fandens! - Kom nu!
Nu sker det!
Kom nu!
Jeg vil dø til en god sang. God sang!
- Det kan jeg lide. - Det føles rigtigt.
Så er det nu.
Hold fast i noget!
- Titan, hvor? - 400 meter mod øst.
Den sidste af vores fjender er her.
De er svage og sårbare.
Find dem, dræb dem.
Lad ingen ...
Ja!
- Der fik vi deres opmærksomhed. - Vi må være sikre.
- Så kører vi. - Hvordan foregår det?
- Hold mig i hånden. - Åh gud!
Sikke et sus.
Det var uheldigt. Slutningen på en æra.
Jones! Vi er inde.
- Katarina ... - Nej, jeg vil stå op til det her.
Iværksæt splintringssekvens!
Mr. Cole, vi er inde.
Vi er gået i en fælde.
Titan skal splintres!
- Hun gør klar til at splintre! - Påbegynd tidsforskydningen.
Ja.
- Hvad sker der? - Noget har forstyrret tårnene.
- Katarina ... - Mr. Cole, mr. Ramse. Så er det jer.
Ødelæg kraftværket.
Kun sådan kan I stoppe det centrale spir.
- Cassie? - Vi gør primærkoden færdig.
Vi ses på den anden side.
Hvad der end beskytter maskinen, er vi tilbage, når Titan er vores.
Ja!
Er du klar? Okay.
- Ja. - Okay.
Vi er i undertal, har underlegne våben og er til fods.
Vi dør nok. Nu kører vi.
Det centrale spir kan selv splintre.
Vi kan løbe. Vi skal bare stoppe sekvensen og ...
Stop ikke sekvensen!
Den skal køre færdig, ellers reverseres hele processen!
De har ikke tallene. Tag så mange trofaste som muligt.
Ødelæg maskinen. Det er deres eneste våben. Af sted!
Tekster: Lasse Petersen www.sdimedia.com